Suomennos: Pirjo Katarina Leppänen Primetext International
VENÄJÄN ARKKI
Avaan silmät, enkä näe mitään.
Muistan, että sattui onnettomuus -
ja kaikki yrittivät pelastautua parhaansa mukaan.
Mitä minulle tapahtui...? Sitä en muista.
Varovasti, Maria. Minähän sanoin, että meitä tullaan vastaan.
Outoa... Missä minä olen?
Vaatteista päätellen olemme 1800- luvulla. Minne he kiirehtivät?
Entä jos eivät päästäkään sisälle? Minua pelottaa.
Nopeammin!
Tuo valkopukuinen on minun. - Minne te menette?
On kylmä. Sulje ovet!
Voisiko joku auttaa?
Minä olen täällä!
Tulkaa meidän kanssamme! Meillä on hauskempaa!
Menkää alas. Alaspäin! - Olemme käyneet täällä kerran.
Nopeammin! Eteenpäin! - Varokaa pukuani.
Varovasti.
Odottakaa, täytyy muistella, minne nyt...
Upseerit eivät tiedä, minne mennä.
Menkää ylöspäin! - Täällähän on pilkkopimeää.
Olenko näkymätön? Vai eivätkö he vain huomaa minua?
Kiinnostavaa.
Tapahtuuko tämä kaikki minun takiani?
Vai pitääkö minun esittää jonkinlaista osaa?
Menkää nyt!
Hyvät daamit, menkää nyt.
Mikä esitys tämä on?
Kunhan ei vain olisi murhenäytelmä...
Anteeksi, unohdin teidät. Varovasti portaissa.
Katsokaa vähän!
Minne nyt?
En tiedä. - Väitit tietäväsi kaiken.
On pimeää, minne nyt? Tännekö? - Ei, mennään tuonne.
Joku mustapukuinen mies... Hänkin on eksyksissä.
Hän nyökkäsi minulle. - Meni jonnekin...
Armollinen herra, anteeksi että käännyn puoleenne.
Mikä kaupunki tämä on? - Kaupunki? Puhuvat venäjää.
Toivoin joutuvani Chambordiin direktoraatin aikaan.
Millä kielellä puhumme keskenämme? - Minä puhun venäjää.
En ole koskaan osannut venäjää. Kummallista.
Katsotaan, mitä tuolla tehdään.
Menemmekö tuonne? Siellä tapahtuu jotain.
Minun täytyy selvittää, miksi harhailen täällä ja puhun venäjää.
Etsin itse ulospääsyn. Utelette liikaa.
Ehkä tuo on jokin esitys. - Ei, ei. Hyvästi.
Tulkaa. - Ei, meillä ei ole sama matka.
Hyvästi. Vastasitte jo kaikkiin kysymyksiini.
Hyvästi sitten. - Mikähän ovi tämä on?
Sääli, että emme enää tapaa.
Mies on tietenkin ulkomaalainen.
En saa enää sellaista tilaisuutta. - Missä hän on?
Missä hän on? - Katja!
Eteenpäin vain. - Minähän menen.
No niin.
Parasta olla puuttumatta. - Pjotr Aleksejevitsh!
Olla häiritsemättä ja sekaantumatta...
Myöhäistä. Kaikki on kuitenkin jo tapahtunut.
Myöhäistä... - Hän ryömii!
Hyvä herra! Olen tässä.
Venäläinen oppaani! Joko tiedätte, minne? - Parempi mennä yhdessä.
Tämähän on teidän kotimaanne! - Mutta aika ei ole minun!
Taisin nähdä Pietari ensimmäisen. - Vaikutatte ihastuneelta.
Oliko kiinnostavaa? - Kyllä. Kyllä vain.
Itse asiassa kyllä. - Aasialaiset jumaloivat tyranneja.
Mitä julmempi tyranni, sitä enemmän hänen muistoaan rakastetaan.
Aleksanteri Suuri, Timur Lenk, ja teidän Pietari Suurenne.
Erehdytte Pietari ensimmäisestä. Hän opetti venäläiset juhlimaan.
Kierreportaat. Minne he hiippailevat? - Hiippailevat?
Vai niin, ymmärrän. Mutta miksi? - Käännymmekö?
Mitä tuolla oikein on? - Sen te näette pian.
Pietari... Mies antoi teloittaa oman poikansa.
Olisiko hän opettanut ihmiset pitämään hauskaa? Huvittavaa.
Luulin, että tiedätte minne menemme.
Rakensi eurooppalaisen kaupungin suolle. Hyvin alkukantaista.
Minne he nyt? - Eurooppalainen kaupunki...
Juhliin. Miksi pimeitä portaita? - Näettehän. He oppivat juhlimaan.
Missä upseerit ja daamit ovat? - Juhlissa.
Minne he lähtivät? Varmaankin alas, alas, alas...
Täällä heitä ei ole.
Täytyy varoa pimeitä ja jyrkkiä portaita. - Kiitos, minä näen.
Ymmärrättekö, minne olemme joutuneet?
En vielä ymmärrä. En ymmärrä vielä.
Olkaa varovainen, hyvä herra. Älkää paljastako meitä.
Ettekö usko, että ymmärrän sen itsekin? - Älkää loukkaantuko.
Minähän teidät tänne toin. - Pyydän, älkää loukkaantuko.
Älkää menkö liian lähelle näyttelijöitä.
Kumarru.
Niin kaunis! Muistatko? - Kyllä.
Hyvä.
Miksi tyrkit? - Älä raavi...
Hän tyrkkii... - Sinäkin tyrkit.
Onpa hieno ja suuri orkesteri. Luultavasti eurooppalainen.
Ei, muusikot ovat venäläisiä. - Eurooppalaisia! Italialaisia.
Venäläisiä ovat, herranen aika...
No? Mitä?
No?
Hyvä minusta. Hyvä.
Hyvä!
Täytyy mennä pissille...
Minä en ehdi...
En ehdi!
Syvempi kumarrus!
Ole hiljaa.
Hiljempaa. Hiljempaa...
Onko jotain sattunut? - Ei, ei! Mitä, mitä?
Tuolla. - Aivan! Aivan, aivan.
Hyvä herra? Hyvä herra? - Älkää huutako.
Missä te olette? - Olen tässä. Ajatella, Katariina Suuri.
Tulkaa mukaani. - Minä tulen.
Rakastan 1700-lukua. Ihmiset olivat nerokkaita ja hyväkäytöksisiä.
Olen valmis yhtymään sanoihinne.
Tästä lähtien ette sano vastaan. - En.
Missä keisarinna on? Hän katosi.
Venäjä muistuttaa teatteria. - Olkaa varovainen!
Taidan tietää, missä olemme.
Mahtava virkamies... Millaista tärkeilyä.
Älkää pysähtykö. - Enhän minä.
Mutta puhumme liian kovaa. - Ei haittaa, he ovat kuuroja.
Olen varovainen. En edes hipaise ketään.
Tämä on teatteria. Millaisia näyttelijöitä ja millaisia pukuja...
Herroja ei puhutella samalla tavalla.
Kiitos, hyvät herrat. Kiitos.
He eivät näe minua.
Tämähän on Vatikaania! - Hyvä herra, olemme Vatikaanissa.
Onko reliefit piirretty? Kyllä... Kuvattu hyvin luonnollisesti.
Katsokaa. Ornamentit on tehty Rafaelin luonnosten mukaan.
Eikö niin? - Rafaelin luonnosten...
Mutta tämä on Pietaria. - Te siis jäljennätte.
Johtajatkaan eivät luota taiteilijoihinne.
Venäläiset osaavat jäljentää hyvin kaiken. Mutta miksi?
Koska omia ideoita ei ole.
Johtajanne eivät halua, että teillä olisi omia ideoita.
Johtajanne ja te kaikki olette perusluonteeltanne laiskoja.
Laiskoja...? - Tuolla oli taidegalleria.
Toisessa kerroksessa... - 111 italialaismestarin taulua.
Tosin ei kaikkein parhaiden. - Ei parhaiden...
Mutta suurin osa Venäjän keisareista oli russofiileja.
Mutta he haaveilivat välillä Ita- liasta. Siksi Eremitaashi luotiin.
Ei, ei. Rafael ei ole teikäläinen. Hän on Italiaa varten.
Siellä on lämmintä. - Siellä on lämmintä...
Millaista kauneutta!
Pieni italialainen valonpilkahdus. - Italialainen valonpilkahdus...
Keitä nämä ihmiset ovat? Mitä säätyä he ovat?
Näettekö maljakon? - Näen. Ja ympärillä on empiiriä.
Ja tuolla ovat Voronihin-lamput. - Lamppuja, lamppuja...
Empiiriä, empiiriä... En ole erityisen ihastunut empiiriin.
Hyvin typerä tyyli.
Ihmeellistä, että se syntyi Bona- parten aikana ja tuli muotiin teillä.
Siitä tuli jopa kansallinen tyyli ja se menetti omintakeisuutensa.
Taistelimme Napoleonia, emme empiiriä vastaan. - Keitä nämä ovat?
Pietarilaisia kai. Ajalta, jolloin Pietari ei enää ole pääkaupunki.
Pääkaupunkien on oltava ikiaikaisia kuten Moskava. Ei mitään harhoja.
Keitä nämä ihmiset ovat? - Esittelenkö teidät?
Onko se sopivaa? - On. He ovat ystäviäni.
Lääketieteen professori Konstanti- novitsh ja näyttelijä Mihailovitsh.
Miksi he eivät nouse seisomaan? - Tässä on eurooppalainen ystäväni.
Miellyttävää tutustua. - Eurooppalainen...
Lääketiede on todella erinomainen ammatti.
Olette aikoihin ensimmäisiä, joiden kanssa puhun. Paitsi kumppaniani.
Mikä haju tuo on? - Mikä haju?
Jokin haju. Kiinnostavaa... - Sanokaahan...
Oletteko ollut kauankin Pietarissa? - Tulin tunti sitten.
Ja tulitte heti Eremitaashiin? - Aivan, erityisistä syistä.
Kiinnostaako teitä itse kauneus, vai sen kuvaaminen?
Ei, markiisi. Vietämme täällä vain aikaa. - Markiisi...?
Missä mielessä? - Tulimme tänään kollegani kanssa...
Haju taitaa olla formaliinia. - Kyllä, formaliinia.
Näytän teille suurenmoisen taulun. - Ystävänne haisee oudolta.
Markiisi. Tässä on "Johannes Kastajan syntymä".
Luulen, että hän haisee. - Ei, sinä haiset formaliinilta.
"Johannes..." - Tiedän. Näin sen viime käynnilläni.
Se on peräisin Crozatin kokoelmasta Pariisista. Katariina osti sen 1772.
Se kuuluu Eremitaashin varhaisimpiin kokoelmiin.
Tuollainen on tarkoitettu asiantuntijoille.
Minua ja kollegaani kiinnostavat enemmän yksityiskohdat. Katsokaapa.
Tässä etualalla on kana ja kissa.
Ne ovat symbolisia hahmoja.
Kana symboloi ahneutta ja saituutta ja kissa kyynisyyttä ja julmuutta.
Kyynisyyttä ja julmuutta...kissa... - Syntymä lohduttaa niitä.
Mielettömän kiinnostavaa.
Paljon, paljon kiinnostavaa... - Miksi hän on pukeutunut noin?
Tässä on Kleopatra. Tiedättekö hänestä jotain?
Massimo Stanzione. - Massimo...
Sen vierellä on Lodovico Cardin työ "Jeesuksen ympärileikkaus"!
Miksi olette ärtynyt? - Miksikö?
Ja tuossa vieressä on Pyhä Cecilia! Ymmärrättekö?
Tietenkin Carlo Dolcin työ. Jos vieressä olisi itämainen asetelma...
Miksi se ärsyttää teitä? - Älä väittele hänen kanssaan, Oleg.
Se ärsyttää minua katolilaisena.
Mitä mieltä olette Wagnerista? - Wagnerista? Kuka se on?
Hän ei tiedä, kuka Wagner on, Oleg!
Sekö poika, joka käyttäytyi hävyttö- mästi ystävääni Meyerbeeriä kohtaan?
En ole kuunnellut koskaan Wagneria. - Laajentakaa näkemystänne!
Tunkeileva tohtori. Minä olen terve! - Toivotamme teille menestystä.
Miksi kaikki ovat pukeutuneet niin huonosti?
Hyvät ystävät. En arvannut, että ette pitäisikään toisistanne.
Selitän joskus tämän oudon tarinan teille.
Hyvä herra... Miksi riitelette kaikkien kanssa?
Näin emme saa tietää tapahtuneesta. - Sellaiset asut tappavat luomishalun!
Miksi haluatte omaksua eurooppalaisen kulttuurin? Miksi se on tarpeen?
Miksi teidän täytyy toistaa Euroopan virheet?
Hyvä luoja, mitä tämä oikein on? Mitä?
Mikäs tämä on?
Äiti! Äiti!
Äiti! Canova!
Miten puhdas taidenäkemys! Millainen materiaalin tuntu!
Niin ihana. Hyvä luoja, miten ihana.
Siinä antiikin mestareiden aito perillinen.
Canova vei äidin melkein vihille. - Oliko äitinne kuvanveistäjä?
Hän oli kuvanveistäjä Roomassa. - Roomassa? Äitinne kuvanveistäjä...
Tässä Canova-kokoelmassanne on muuten joitakin veistoksia -
jotka keisari Aleksanteri hankki... ...Napoleonin vaimolta.
Aivan, olin silloin Wienin kongressissa. - Miten te siellä?
Olen entinen diplomaatti. - Olitteko diplomaatti?
Silloin tästä kokoelmasta syntyi iso riita.
Katsokaahan, minne me osuimme...
Ei kai tämä ole unta? - En tiedä.
Teistä en tiedä, mutta minä olen täysin hereillä.
Miten hyvin puhunkaan venäjää. - Niin, oikein hyvin.
Kuka tuo pieni mies oli? Pushkinko? - Suurenmoinen portaikko.
Päivää. - Päivää.
Ahaa, suuri runoilijanne. Olen lukenut häntä ranskaksi.
Ei mitään erikoista. - Hyvä herra...
Luoja, että loukkaannutte herkästi. Pyydän, suokaa anteeksi.
Loukkasin kansallistunnettanne.
Tunnetta... Mikä onkaan "kansallistunne"?
Mitäs tämä on? - Hyvä herra, minä pyydän...
Kuka hän on? - Älkää kiirehtikö.
Yksin ilman kavaljeeria. - Odottakaa ennen kuin puhuttelette!
Älkää häiritkö häntä.
Menkäämme eteenpäin.
Anteeksi, hyvä rouva. Oletteko kadottanut saattajanne?
Kiitos huolenpidosta, mutta tunnen täällä kaiken. - Olkaa hyvä.
Palveletteko täällä? - En. Ihailen vanhojen mestareiden töitä.
Saanko pyytää teitä mukaani viereiseen saliin?
Flaamilaiseen saliinko? - Aivan.
Olette kerrassaan mielipuoli!
Tulkaa. Pikku sormenne näkevät kaiken.
140 askelta eteenpäin. - 140 askelta...
Montako on vielä jäljellä?
Kävelemme varovasti.
Tämä ei ole oikea paikka keskustelulle!
Syy on omanne! - Ja tänne päin...
Saatatte minut huonoon valoon! Jättäkää minut rauhaan.
Kuinka te uskallatte! Vaietkaa!
Kuka tuo on? Tunnetteko hänet? Minä en tunne.
Olemme perillä. - Niin olemme.
Saanko pyytää tuon taulun luo? - Jotta kertoisin siitä?
Se on van Dyckin maalaus "Madonna ja peltopyy".
Se on Katariina II:n hankkima.
Haluaisitteko kertoa maalauksesta? Minä pyydän, kertokaa.
Katsokaa, millainen rauha vallitsee Marian ja Joosefin ympärillä.
Itse Jumala valvoo heitä. Häntä ei näy, mutta meille se on ilmeistä.
Omenapuu symboloi elämää, auringonkukat hurskautta -
ja peltopyyt kevytmielisyyttä. Mutta ne lentävät pois.
Enkelit tanssivat ja leikkivät. Monia symboleja.
Hyvä herra, antakaa hänen olla. Hänhän on enkeli.
Miksi olette vaiti? Peltopyitä ja lapsia...
...ja Madonna.
Kiitän teitä, hyvä rouva. Kiitän teitä.
Näkemyksenne van Dyckin taulusta on minulle hyvin arvokas.
Ehkä teitä kiinnostaa vielä yksi taulu? - Varovasti...
Rubensin maalaus.
Hyvä herra... Älkää häiritkö minua!
No niin. - Maalauksen nimi on "Juhlat fariseus Simonin luona".
Fariseus...
Seitsemäntoista... kahdeksantoista. - En näe mitään.
Missä se on? - Kolmekymmentäkuusi.
Missä se on?
Sitä taulua ei ole täällä.
Ei, sitä ei ole.
Eikä sitä ollut keisarin kokoelmassa.
Kyllä se on.
Ei, sitä Rubensin taulua ei ole täällä!
Se tuli Walpolen kokoelman mukana. - Ei!
Kuten "Madonna ja peltopyyt". Mutta se ei ole ollut esillä.
Se on täällä.
Missä te olette? - Tuoksuu hyvälle. Öljyväri...
Hyvä herra... Lähtekäämme täältä. Lähtekäämme!
Missä te olette? - Aikaa on vielä.
Niin kauniita maalauksia!
Älkää koskeko tauluun. - Mitähän herrat oikein laskevat?
Siirtykää kauemmas. - Olette oikeassa, minä löysin sen.
Minähän pidän käsiä taskussa!
Tulkaa, se on tuolla.
Nyt olemme perillä. Asettukaa kasvot maalausta päin.
Tuossa se taulu on.
Halusitteko sanoa jotain Rubensista? - Van Dyck...
Rubens sanoi van Dyckiä parhaaksi oppilaakseen.
Tiedätkö, että maalaukset... - Menkää!
...oli ripustettu ennen paljon korkeammalle? - Niinkö?
Keisari itse päätti niiden ripustuksesta. Tajusitko?
Keitä te olette? - Olemme laivastosta.
Jonkinlainen merkki... - Laivaston merkki.
Aivan, keisari kävi täällä joka aamu.
Tämän kaiken hän pelasti tulipalosta. Niin pelasti.
Koska tulipalo oli? - Se oli tuhatkahdeksansataa...
Kysyttekö minulta? - Hyvä on, mennään.
Minun täytyy lähteä. - Minä saatan teidät.
Ei, älkää. - Sääli...
Joudun pyytämään, että poistutte salista.
Meidän täytyy sulkea. Armollinen herra, poistukaa.
Rauhallisesti... - Sulkekaa ovet.
Sulkekaa kiireesti. - Museo on suljettu.
Mitä sanotte moisesta piruilusta? - Minua se ei miellyttänyt.
Laskin leikkiä.
Laskitte leikkiä...
Kuuletteko musiikkia? - Kuulen jotain.
Venäläinen musiikki aiheuttaa kutinaa koko ruumiissa.
Ei se ole musiikin syy.
Miksi katsotte minua noin?
Joitakin rääsyjä ja koira. - Rääsyjä...?
Lkuisia ihmisiä. - Ikuisia ihmisiä...
No, eläkää te vain.
Elätte kaikkia muita pidempään. - Ikuisia ihmisiä...
Miksi seisotte siinä? Kuunteletteko salaa?
Vai niin, maalaustaide kiinnostaa teitä.
Millaiset kourat...
Menkää pois.
Aamen. Aamen.
Eikö olekin kaunis? - Hyvin kaunis.
Oletteko katolilainen? - En ole.
Miksi kysytte?
Näytitte vaipuneen ajatuksiinne kirkkomme perustajia katsellessanne.
En tiedä. En ajatellut sitä.
Ette ajatellut...
Mutta tiedätte kai, että tuossa ovat apostolit Pietari ja Paavali?
Kyllä, niin olen kuullut. - Olette kuullut...
Entä muuta?
Katselen taulua, koska pidän siitä. - Pidätte?
Kaikista maailman ihmisistä tulee joskus samanlaisia.
Niinkö?
Mistä te tiedätte, minkälaisia ihmisistä tulee, -
jollette tunne pyhiä kirjoituksia?
Miksi vaikenette?
Katsokaa heidän käsiään.
Kauniit kädet. Entä sitten?
Mistä tiedätte, minkälaisia ihmisistä tulee, jollette tunne Raamattua?
Nuohan ovat teille vain kaksi pölyistä vanhusta.
Vain lihaa... - Heissä on tiepölyä...
...pitkältä matkalta, jonka he tekivät ilmestyäkseen tuohon tauluun.
Mitä tapahtui? - He ovat hyviä ja viisaita.
Mistä tiedätte, keitä he ovat, jollette ole lukenut evankeliumeita?
Mistä te sen tiedätte? - Miksi pelottelette häntä?
Häntä pelottaa. - Ei pelota. Heitä ei pelota koskaan.
Jättäkää hänet rauhaan. Haistelkaa kehysten tuoksua.
Tuoksuu hyvältä.
No niin. - Älkää pelätkö mitään.
Onpa outoa kuulla tuollaisia asioita.
Ymmärrän. Tämä on taidegalleria.
Kyllä vain! Ymmärsin kyllä.
Venäjän tsaarin taidegalleria, keskiaikaisen fanaatikon taulu...
Minne olemme harhautuneet, hyvä herra?
Musiikki oli kuitenkin hyvää. Kuka sen sävelsi? - Glinka.
Glinka? Saksalainen. - Venäläinen.
Saksalainen! Kuten kaikki säveltäjät. - Kaikki säveltäjät saksalaisia?
El Greco.
Hyvä! Muistuttaa Rembrandtia.
El Greco... Tiepölyä... Missä sitä tiepölyä oli?
Oikein hyvä.
Ettekö pidä jostain? - Pidän. Oikein hyvä.
Hyvä. - Taas lihaa. Oikein hyvä.
Teillä on täällä hyviä tauluja.
Hyviä? - Niistä on tullut paljon parempia.
Siinä on enkeli.
Tuolta...
Anteeksi, hyvä rouva. Meitä ei ole esitelty, -
mutta kenelle osoitatte kaiken? Kenen puoleen käännytte?
Mitä? - Kenelle?
Minä puhun taulun kanssa. - Puhutte? Kiinnostavaa.
Minun täytyy ilmaista itseäni. - Ilmaista itseänne...
Ja noin te siis olette yhteydessä tauluun?
Haluatteko kokeilla? - Minäkö?
Täytyykö minun kokeilla? Totta kai.
Näin. - Näinkö?
Näin. - Ja nyt näin.
Ja ympäri... - Noin.
Näin... - Ja näin...
Mutta välillä puhun mieluummin itsekseni.
Tuolla taululla ja minulla on... salaisuus.
Niinkö? Hyvästi sitten.
Riittää, hyvät herrat. Näkemiin.
Minne te nyt, hyvä rouva?
Näettekö? Hän loukkaantui ja lähti.
Hän lähti.
Hei sitten! - Hei vain!
Näkemiin, näkemiin, näkemiin...
Hurmaavaa!
Hän loukkaantui. Mutta hän on hurmaava.
Minne hän häipyi?
Marmoria...
Valkoista, valkoista... kiveä.
Vähän kylmää, eikö olekin?
Viime käynnillänne täällä oli kai kaaos. Sehän oli tulipalon jälkeen.
Niin, aivan kuin olisin ollut täällä ja en olisi. Mikä upeus!
Niin...
Mitä nyt?
Mutta kansalliskonventin aikaan vasta kaaos vallitsi.
Ette tunne Venäjän 1900-luvun his- toriaa. Konventtia kesti 80 vuotta.
Oikea vallankumous. Hyvin surullista.
Mikä valtiomuoto teillä on nykyään? Tasavaltako?
En tiedä.
En usko, että tasavalta sopii niin suurelle maalle kuin Venäjä.
Te eurooppalaiset demokraatit kaipaatte monarkiaa.
Kuka te olette? - Keitäs te olette?
Anteeksi, olemme eksyneet. Vivat, vivat, vivat!
Ette saa olla täällä. - Olemme avun tarpeessa.
Ketä kielto koskee ja mitä? On tämäkin kieli! Kaikkialla kiellettyä.
Ei kannata riidellä. Tulkaa. - Kyllä me lähdemme.
Menkää edeltä. - Tiedän, minne voimme piiloutua.
Minä vallan pelästyin. En pidä kauniista sotilaspuvuista.
Mitäs täällä on?
Älkää kiirehtikö. - Tuossa on ovi.
Ei sitä ovea! - Miksi ei? Minä pidän tästä.
Katsokaa, miten kaunis ovi. - Ei sitä ovea...
Täällä en ole käynytkään. Miksi on näin kylmä?
Minähän kielsin teitä.
Onpa kylmä! Kehyksiä... Mutta missä?
Missä kankaat ovat?
Menkäämme takaisin. Minä pyydän...
Kuka siellä? - Minä.
Mitä on tapahtunut? - En tiedä. Tulin vain sisälle.
Tulkaa tänne. - Tarvitseeko armollinen herra apua?
Voin auttaa, jos teille sopii. - Mitä?
Kuka "armollinen herra"? - Minä... Te...
Ei täällä eikä tuolla. Täällä ei ole ketään.
Pelkkiä ruumiita ja arkkuja. - Ruumiita?
Pelkkiä ruumiita ja arkkuja. Tulkaa. - Tulen, tulen!
Tässä on minun arkkuni. - Teidänkö? Te siis teitte sen?
Miksi puhutte noin outoon sävyyn? Miksi Eremitaashissa on arkkuja?
"Armollinen herra"... - Te...
Arkku on minun. Minä sen tein. - Teidän? Teidän!
Hyvässä lihassa. Älä tallo ruumiita. - Näen arkut, mutta missä ruumiit?
Sinä kylläinen tallot ruumiita!
Riittää jo.
Mitä tuo oli? - Sotaa.
Mikä sota? Ketä vastaan? - Saksaa.
Mikä on Saksa? - Saksalaisten yhdistämä valtio.
1900-luvun keskivaiheilla Venäjä taisteli Saksaa vastaan.
Saksan joukot piirittivät kaupungin, joka ei antautunut.
Täällä kuoli yli miljoona ihmistä. - Mitä? Yli miljoona?
Tulipa kalliiksi. Hyvin kalliiksi.
Pietarille ja tälle Eremitaashille se tuli hyvin kalliiksi.
Venäjällä sanotaan, ettei vapaudella ole hintaa.
Tai ehkä se ei tullutkaan niin kalliiksi. - Mutta se on jo maksettu.
En ollutkaan oikeassa -
kun haukuin keisareitanne kaikesta tästä kauneudesta ja loistosta.
Ajatella... Hyvin omavaltaista.
Hiljempaa, minä pyydän.
Eikö kuitenkin ole kaunista?
Mitä te näette?
Kuka tuo on?
En ole varma. Näyttää Katariinalta.
Mutta vain näyttää...
Riittää, Lisa. Tuokaa lapset.
Älkää menkö noin lähelle, jos siinä on Katariina. Hän aavistaa kaiken.
Tällä tavalla. - Tällä tavalla...
Syvempään, syvempään.
Riittää jo, Lisa. - Kahvia?
Mitä? Kynttilät, kynttilät... - En ymmärrä.
Täällä on hiostavaa.
Tuonneko? - Tuonne.
Ei, ei. - Tuonne!
Ei, ei. En voi! - Kyllä.
Ei, siellä on kylmä. - Avaa nyt.
Hyvin kylmä...
No niin. Aivan.
Mutta teille tulee kylmä.
Varovasti. - No niin.
Hyvä herra? Missä te olette?
Kuulen askeleenne. Missä te olette?
Tavallisten kuolevaisten ei pidä jahdata keisareita.
Ette saa heitä kiinni.
Kuulen askeleenne! Kuulen, kuulen!
Hyvä herra, mitä te oikein? On niin kylmä!
Tulkaa. - Niin, on kylmä.
Taas hän katosi. - Tiedän sen. - Siirtykää.
Tiedättekö, minne mennä? - Auta nyt. - Menkäämme!
Eikö päästetäkään? - Pääsemmekö me? Kyllä vain.
Missä ovi on? Missä? - Miksi hän tuli?
Hyvää päivää. - Tulkaa, älkää ujostelko! Emme viivy kauan.
Minne? Paljon kiitoksia. Hiukset täytyy tietenkin kammata.
Siitä onkin aikaa. - Teillä on kauniit hiukset.
Kiitos.
Teetä? - Tarjoavat teetä. Juotteko teetä?
En halua, mutta he inttävät. - Missä teenne on? Meillä on kiire.
Tiedän, että olen kaunis. - Liian kaunis...
Mitä?
Liian kaunis! - Mitä kertoisin teille?
Ei, ei! En voi kertoa.
Ei ole mitään kerrottavaa. Mikä tämä on?
Teidän kirjanne. Olette kirjailija. - Minäkö? Ei, hän se on.
Tämä ei ole minun eikä hänen, mutta hän voi signeerata.
Kuka "hän"? - Tulkaa mukaani.
Mitä näette siellä? Voiko sinne mennä? - En näe vielä mitään.
Ihmiset seisovat odottamassa jotain. Tulkaa tänne.
Varokaa, etteivät nuo hullut ahmi teitä.
He pitivät kovasti tukastanne. - Hyvällä kirjailijalla on hyvä tukka.
Tulkaa hiljaa ja varovasti. - Minä seuraan.
Sulkekaa ovi nopeasti takananne. - Kyllä. Ovi on kiinni.
Hyvä herra...
Kun minut otettiin vastaan Talvi- palatsissa, täällä tehtiin remonttia-
sen hirvittävän tulipalon jäljiltä.
Parketti ei narahda lainkaan. - Ei narahda...
Persian lähettiläs! - Suokaa anteeksi, että myöhästyimme.
Hyvä herra, tulkaa.
Tulkaa.
Suokaa anteeksi. - Emme ole nyt kadulla!
Hyvä herra, ymmärrättekö, mitä tapahtuu? - En vielä.
Suokaa anteeksi.
Näemme, miten Nikolai I ottaa vastaan Persian lähettilään anteeksipyynnön -
joka liittyy diplomaattienne tappamiseen.
Gribojedov taisi olla yksi heistä? - Kyllä.
Kiinnostavaa... Suokaa anteeksi.
Näettekö te? - Kyllä.
Millaisia univormuja...
Ylellisyys, imperiumi...
Valta...
Katsokaa tuonne eteen. Nouskaa varpaille.
Näettekö? - Nyt minä näen.
Olette oikeassa, tähän maailmaan ei ole luottamista.
Olkaa varovainen, hyvä herra.
Hoviväki on juonikasta, heissä on meedioita.
He voivat tuntea läsnäolonne.
Kiitos avusta, mutta me Kaksoset olemme uteliaita.
Minä menen. Näen ehkä jonkun vanhan tuttavan.
Onnea matkaan. Löydän teidät myöhemmin.
Onpa hän nuori.
"Teidän keisarillinen korkeutenne."
"Persian rauhaa sekä Teidän Keisarillisen korkeutenne" -
"ja Iranin hallitsijan välistä liittoa on kohdannut Pahuus."
"Se sai teheranilaisen kansanjoukon ryhtymään julmaan hirmutekoon," -
"jonka uhriksi joutui Venäjän lähetystö."
"Fath Ali Shahia kauhistuttaa ajatus," -
"että muutamat väkivallantekijät voisivat tuhota rauhan ja liittomme."
"Hän lähetti minut, pojanpoikansa," -
"pyytämään, että pyyhitte tämän tapahtuman mielestänne ainiaaksi."
"Maailma nähköön, että viisaat monar- kit sopivat kauheuksista huolimatta" -
"ja että kaikki epäluuloisuus on haihtunut."
"Minulle on suotu suuri onni Keisarillisen Korkeutenne edessä" -
"täyttää isoisäni toive" -
"ja vahvistaa suuri sovinto, joka vallitsee kansojemme välillä."
"Hänen Keisarillinen korkeutensa määrää minut vakuuttamaan teille," -
"että hän hyvin mielellään seurasi selitystänne" -
"ja hallitsijanne vilpitöntä anteeksipyyntöä."
Briljanttinne ovat ihastuttavia. - Sain nämä papalta.
Olen tarkkaillut teitä kauan. Kuka teidät päästi sisälle?
Teillä ei ole asiaa tänne. - Ei niin...
Armollinen herra, poistukaa välittömästi.
Poistukaa. Menkää pois.
En aikonutkaan jäädä.
Tuo seremonia kestää vielä useita tunteja.
Entisenä diplomaattina minä tiedän sen.
Mutta sitten alkaa hirvittävä ikävyys!
Jättäkää minut rauhaan! - Mitä?
Mitäs tämä on? - Mitä sanoitte?
Minä jumaloin komeutta ja keisarillista loistoa.
Stasovinne ei sittenkään ollut huono arkkitehti.
Hän rakastaa kurinalaisuutta, mutta jättää tilan ilmavaksi...
Sen voi viedä pääpöytään.
Emme voi jäädä. Kaikki tulevat kohta tänne, kun seremonia loppuu.
Hyvä luoja... - Kattamatonta pöytää ei näytetä vieraille.
Tuohan on Sèvres'n posliinia.
Minun heikkouteni. - Kaunista.
Ainutlaatuista. - Kaunista.
Siinä on kaikkein kaunein astiasto.
Kameilla koristeltu, eikö niin? - Kyllä.
Ei noin läheltä. - Ei, ei...
No... - Millaista kultaa!
Hyvä herra, kattaminen on vaikeaa kun olette läsnä.
Ihailette sitten kun teidät kutsutaan pöytään. Pyydän teitä poistumaan!
Sininen väri ja kulta lumoavat minut.
Ja tuo viininpunainen väri.
Talvipalatsin kokit ovat aina olleet erinomaisia.
Muistatteko, miltä ruoka maistui? - Olen unohtanut...
Unohtanut... - Tulkaa takaisin, kun kello soi.
Voi, tuota sinistä väriä... - Saanen pyytää!
Tanssivat... - Minä pyydän!
Me pyydämme!
Me lähdemme. Lähdemme.
Taas meidät ajettiin ulos. - Niin ajettiin.
Täällä on kovin pimeää.
Taivaat...
Hyvä herra, epäilen että ette ole nähnyt koskaan keisaria -
tai suuriruhtinaita koko komeudessaan.
Monarkia ei ole koskaan ikuista. - Luuletteko, etten tiedä sitä?
Minulla on oikeus hieman haaveilla.
Me voimme vapaasti haaveilla.
Täällä on joku. Kuuletteko ääniä?
Missä te olette?
Minne menette ilman minua? Josif... - Boris...
Misha!
Ettekö te kuule? - En kuule mitään.
Katsokaa, tuolla liikkuu joku. - Missä?
Missä?
En ymmärrä, Josif Abgarovitsh. Miksi olette huolissanne?
Tiedätte, etteivät hyönteiset voi vahingoittaa valtaistuinta.
Se on hopeaa ja vanhaa tammea. - Ei se minua huoletakaan.
Lyonin sametti on aivan kulunut.
Me kunnostamme sen. - Et sinä ehdi.
Totta, Boris. Meillä ei ole aikaa.
Et näe häntä enää koskaan. Puhu!
Siinähän on poikasi. - Aika ei riitä.
Mikä heillä on? Aivan kuin häpeäisivät toisiaan.
Mitä oikein vaaditte?
Kun astuu alas taivaasta, ei muista miten käyttäydytään.
Poikasi on täällä johtajana. Kuten me olimme.
Edessä on hirvittäviä sotia. Mutta tämän me onnistuimme pelastamaan.
En enää kuule.
Kuuletteko te? - Kuulen, mutta...
En kovin tarkasti. - Mitä he puhuvat?
Vanhempi Piotrovski kysyy, vieläkö johtajan puhelinta kuunnellaan.
Poika vastaa: "Hyvä on, isä..."
"Kerron sinulle mieluummin Eremitaashin kissoista."
"Täällä on vielä kissoja", vastaa poika.
Niin monia en voinut auttaa. Kului kymmenen vuotta.
Tiedät, mistä puhun.
Mutta kaikki muistavat sinua hyvällä. Sinun ja Josifin kirjoja julkaistaan.
Vainajat itkevät ilosta, kun heidän kirjojaan julkaistaan.
Etenkin 37 vuotta kuoleman jälkeen.
Vieläkö jokin huolettaa sinua?
Vallanpitäjät.
Vallanpitäjät eivät haluakaan tietää, miten kulttuurin puuta ravitaan.
Mutta jos puu kaatuu, he kaatuvat mukana. Eikä ole enää mitään.
He eivät ymmärrä sitä. - Mitä me voimme tehdä?
Josif... - Minä tulen.
Sano jotain! - Kuuntele, Misha... - Menköön.
Olet täysin yksin.
He eivät kuitenkaan kerro hänelle. Minä tiedän, kysykää vain minulta.
Minä kysyn... - Kaikki tuntevat tulevaisuuden...
...mutta mennyttä eivät tunne. Jumala heidän kanssaan.
Katsokaa, miten kaunista. Siinä on kunnon poikia.
Univormu on kaunis, vaikka en pidä sotilaista.
Te ette vastannut.
Ette te tiedä. Ette tiedä tästä mitään.
Hyvä herra...odottakaa.
Ei kuule.
Minun täytyy pyytää anteeksi.
He puhuivat jotain aivan muuta. Totta puhuen minäkin tuskin kuulin.
Minä keksin kaiken, sekä Orbelista että Piotrovskista.
Jumala olkoon tuomarinne. - Minä keksin kaiken.
Tehän sanoitte, että olemme vapaita.
Minä pyydän, älkää kiirehtikö.
Juoskaa! En ehdi mukaan, minua väsyttää.
Pikku lintuset...
Lapset!
Anastasia, minne sinä?
Ovatpa... he kevyitä.
Katsot minua koko ajan.
Minä aavistan pahaa. - Älä ole huolissasi.
Rukoile. - Minä rukoilen puolestanne.
Kuulitko?
Kuulitko ammuntaa? - Rauhoitu.
Herra olkoon kanssasi.
Minusta tuntuu, kuin joku seuraisi meitä.
Rauhoitu, Aleksandra. - Kunpa Aleksei voisi juosta noin.
Rauhoitu... - Lääkäreistä ei ole mihinkään.
Toivo on mennyt. Se on minun syytäni.
Lapset!
Älkää telmikö, lapset.
Tule tänne, Anastasia. Missä sinä olit?
Etsin sinua koko aamun. - Me leikimme.
Mennään.
Missä Aleksei on? - Tässä me olemme.
Auta häntä. - Kiitos, osaan itsekin.
Totta kai.
Eikö sinuun satu? - Voin hyvin.
Vedä tuoli lähemmäs. Olet niin kärsivällinen.
Myöhästyit taas teeltä.
Antakaa anteeksi.
Annammeko hänelle anteeksi? - Ei hän tee sitä toiste.
Näetkö, olet syytön.
Näkemiin.
Miksi ovet ovat auki? - Riittää jo.
Lentäkäähän pois, rakkaat lapset. Jumalan lintuset.
Riittää jo.
Kuin häkki.
Kaikki ovat tietenkin täällä.
Meillä ei ole aikoihin ollut näin paljon vieraita.
Hyvää iltaa.
Kuinka outo hahmo. Katso. Katso!
Katsotko?
Mutta missähän...?
Missä eurooppalaiseni on?
Missä hän on?
Kutsutko minut tanssiin, papa? - Minä olen tehnyt osuuteni!
Muistatko kun toit minut ensimmäisiin tanssiaisiini?
Ahaa, tuolla hän on.
Ei huomaa minua.
Täytyy mennä hänen luokseen.
Tai hän loukkaantuu.
Mademoiselle! Tulkaa!
Tulkaa nyt!
Hyvä herra? Ei kuule... Mutta löydän hänet myöhemmin.
Kuka tuo vanha vuohi on? - Oikea siankyljys...
Suurenmoista!
Ettekö haluaisi tanssahdella noin, kultaseni?
Aristarh Konstantinovitsh lähetetään kuulemma Afrikkaan.
Oikea tiikeri. Hän voi ahmaista kenet tahansa.
Äitinne on opettanut hienosti palvelusväen.
Rohkeammin! Selviätte oikein hyvin. Masurkassa ei saa arkailla.
Olemmepa me erinomaisia. - Sinä olet kasvanut.
Hyvää päivää. - Millaisia tapoja!
Siinähän te olette. Kadotin teidät näkyvistä.
Daamit ovat kovin kekseliäitä.
Hän tanssii vain Vasjanne kanssa.
Nikolainsali on kuin luotu tanssille.
Pietarissa pidetään Euroopan parhaat tanssiaiset. On niin vapautunutta.
Kaikki ovat kuin yhtä perhettä.
Eikö täällä ole vähintään 3000? Tai vähemmän...
Olen unohtanut kaiken! Tanssin kovin huonosti.
Kaiken olen unohtanut. Kaiken!
Sallikaa minun...
Nyt muistan.
Tämä sujuu hyvin.
Miten ihastuttavaa.
Hyvää iltaa. - Kyllä, se oli uutinen.
Bravo! Bravo!
Ihastuttavaa!
Bravo! - Kiitoksia!
Bravo! Vielä, vielä!
Tulkaa! Haluan jatkaa.
Missä olette? Kadotin teidät. - Tässä minä olen.
Kadotin teidät.
Kadotin... Olen surullinen.
Tulkaa. - Minne?
Minnekö? Eteenpäin.
Eteenpäin...
Mitä siellä on? - En tiedä.
Minä jään.
Hyvästi, Eurooppa. - Menkää te.
Tämä riittää.
Olen tavallaan kasvanut täällä. - Tanssiaiset päättyivät aikaisin.
On lopetettava aikanaan.
Laskin vain leikkiä.
Tätä tietä.
Kuunnelkaa, katsokaa!
Odottakaa. Mitä oikeastaan haluatte?
Voi raukkaa, daaminne lensi tiehensä!
Kevyesti! - Hän on poissa!
Hän lensi pois... - Kuin siivillä!
Hyvästi!
Katso. Täällä on meidän upseeriemme parhaimmisto.
Illastammeko "Karhussa"? - Hyvä on.
Odotamme alhaalla, jos haette vaunut ja turkit.
Älkää kadottako niitä. - En suinkaan.
Maria?
Täällä on niin kaunista...
Meidän täytyy ottaa hieman oppia tästä.
Kun palaamme Kurskiin, meidän täytyy pitää tanssiaiset.
Vaikka laskiaisena.
Kutsumme Varvaran ja veljenpoikasi. Saavat tutustua.
Lisa-kulta, hartiahuivi...
Natalie!
Kaikki aivan kuin ajelehtii...
Minusta tuntuu kuin...
...näkisimme tämän viimeisen kerran.
Mitä on tapahtunut? - Ei mitään.
Custine!
Missä se eurooppalainen on?
Päästäkää minut ohi! Siirtykää, pyydän.
Päästäkää minut ohi!
Päästäkää ohi!
Hyvä herra...
Sääli, että ette ole vierelläni.
Te olisitte ymmärtänyt kaiken.
Katsokaa...
Meri on ympärillämme.
Ja meidän on purjehdittava ikuisesti...
...ja elettävä ikuisesti.